![](obrazy/dummy.gif) |
FRANKLIN
DELANO ROOSEVELT (prezidentem 1933–1945)
Jeden z nejvýznamnějších prezidentů USA, jako jediný byl zvolen více než
dvakrát (proti nepsanému pravidlu od G. Washingtona, až později kodifikovanému
XXII. dodatkem ústavy z r. 1951), dokonce hned 4×. Byl prezidentem více
než 12 let. Stál v čele země v době nejtěžších zkoušek – za velké hospodářské
krize a za 2. světové války – a i díky němu dokázaly USA tyto zkoušky
překonat. Byl schopným politikem, který ukončil dlouholetou republikánskou
dominanci v Kongresu i v Bílém domě. Dokázal se obklopit řadou vynikajících
spolupracovníků, jejichž myšlenky a zásluhy si občas přivlastňoval.
Rooseveltův sociální program „Nový úděl“ (New Deal) změnil roli státu
v ekonomice. Znamenal konec „čistého“ liberalismu 19. a začátku 20. stol.
Roosevelt stál u zrodu Organizace společnosti národů.
Roosevelt
se narodil 30. ledna 1882 v Hyde Parku (stát New York). Byl vzdáleným
příbuzným T. Roosevelta. Po studiích na Harvardu a Kolumbijské univerzitě
pracoval jako právník. Pro volbu politické dráhy měl všechny předpoklady
(původ, vzdělání, hmotné zajištění, talent, ambice). Velkou oporou mu
byla po celý život manželka Eleanor, která se později stala snad nejaktivnější
z prvních dam do té doby. V r. 1910 byl Roosevelt zvolen do senátu státu
New York. V letech 1913–20 byl náměstkem ministra námořnictva, patřil
mezi zastánce vstupu USA do 1. světové války. Další roky byly pro Roosevelta
velmi těžké. V r. 1920 neuspěl v prezidentských volbách (jako kandidát
na viceprezidenta), následujícího roku byl stižen obrnou a ochrnul. Později
se jeho stav zlepšil, ale až do konce života byl odkázán na vozík a zpevňující
opory nohou.
Obrovská
vůle a velké ambice ho vrátily do politiky, když r. 1928 vyhrál guvernérské
volby v New Yorku. Zopakování přesvědčivého vítězství o dva roky později
mu vyneslo v r. 1932 jednoznačnou nominaci na prezidentského kandidáta
za demokraty. Čekání obyvatel na změnu a naději, spolu s optimistickým
a sebevědomým vystupováním Roosevelta (tak kontrastujícím s poraženeckou
náladou Hoovera), přinesly demokratům vítězství a Roosevelt nastoupil
4. března 1933 do úřadu. Bylo to uprostřed hospodářské krize, situaci
ještě zhoršilo dlouhé „mezivládí“ od voleb do nástupu (z té doby
je XX. dodatek ústavy, který stanovil termín inaugurace nového prezidenta
již na 20. ledna a první zasedání zvoleného Kongresu na 3. ledna).
Roosevelt začal okamžitě a rázně pracovat na zlepšení situace. V
pravidelných rozhlasových projevech (Hovory od krbu) posiloval víru Američanů
v příznivější budoucnost. Sestavil proreformní kabinet (jeho členkou
byla poprvé v historii i žena), který následně zavalil Kongres sérií zákonů
v rámci tzv. Nového údělu. Šlo doslova o legislativní smršť,
která byla směsicí hospodářských a sociálních protikrizových opatření.
V prvé řadě měla být obnovena důvěra v bankovní systém (včetně určité
podpory ze strany státu), byla zrušena prohibice, rozběhl se program pro
vytváření pracovních míst financovaný federální vládou (stavby silnic,
mostů, kanálů, letišť, ochrana přírody atd.). Byly zavedeny státní příspěvky
pro zemědělce, kteří sníží zemědělskou produkci i za cenu rozorávání polí,
ničení plodin a vybíjení chovů hospodářských zvířat. Přes značný odpor
konzervativců byl zrušen zlatý standard dolaru, který byl devalvován.
Jedním z nejznámějších programů Nového údělu bylo zavedení správy
nad údolím řeky Tennessee, obrovský projekt veřejných prací, kdy stát
financoval stavbu soustavy hydroelektráren, elektrifikaci oblasti, podporoval
místní podnikání apod. Šlo o již dříve navrhovaný projekt, který vetovali
prezidenti Coolidge i Hoover.
V r.
1935 následovala druhá vlna reforem, která mj. zahrnovala zákon o sociálním
pojištění (vytvoření penzijního fondu, podpora v nezaměstnanosti),
zlepšení postavení odborů, rozšíření programu pro tvorbu pracovních míst,
zavedení minimálních mezd a čtyřicetihodinového pracovního týdne
či zvýšení daní z příjmů bohatých vrstev obyvatelstva.
Ve volbách v r. 1936 dosáhl Roosevelt přesvědčivého vítězství. Měl obrovskou
podporu mezi zaměstnanci, chudšími obyvateli a farmáři. Tím sice
dostal silný mandát pro pokračování reforem, k tomu však již nedošlo.
Zopakování hospodářské krize v letech 1937–38 ukázalo, že Nový úděl není
tak účinný (úplné zotavení ekonomiky přišlo vlastně až s válečnou konjunkturou),
demokraté utrpěli první porážky (volby do Kongresu v r. 1938), a tak
období reforem skončilo.
Celé reformní úsilí je hodnoceno rozporuplně. Řada z opatření byla účinná,
podařilo se stabilizovat situaci, zlepšit životní podmínky chudých a předejít
sociálním bouřím, na druhou stanu došlo k nebývalému posílení moci výkonné,
rozšíření federálních institucí a byrokracie. Z hlediska amerických
konzervativců šlo o mimořádné (a nežádoucí) zásahy státu do ekonomiky,
je však třeba říci, že mnohá opatření byla v jiných vyspělých státech
přijata již dříve (např. sociální pojištění). Přes četné nezdary se Rooseveltovi
podařilo vyvést Ameriku z toho nejhoršího, při zachování všech základních
hodnot americké demokracie.
Jen pomalu utichaly dozvuky hospodářské krize, když byla Rooseveltova
administrativa konfrontována s další, tentokrát zahraničně-politickou
krizí. Ve 30. letech se hroutilo poválečné uspořádání světa a k moci
v Evropě se dostaly fašistické diktatury (hlavně v Německu a v Itálii).
Na Dálném východě rostla hrozba Japonska, které zahájilo expanzi v Číně.
Ačkoliv si mnozí včetně Roosevelta uvědomovali nebezpečnost těchto režimů,
v USA stále převažoval izolacionismus a USA se držely striktně neutrality
a nezasahování do událostí v Evropě. Až po začátku 2. světové války
se situace pomalu měnila. Podařilo se prosadit zákon „Cash and Carry“
(spojenci mohli nakupovat v amerických přístavech a odvážet si zbraně
i suroviny), v září 1940 schválil Kongres brannou povinnost. Zisk
třetího mandátu ve volbách v r. 1940 umožnil Rooseveltovi pokračovat v
jeho snaze stát po boku Británie a být „arzenálem demokracií“. Od března
1941 započalo s přijetím zákona o půjčce a pronájmu masivní zásobování
Británie a později dalších spojenců (v průběhu války šlo o desítky
miliard dolarů). V srpnu 1941 pak zveřejnili Roosevelt a Churchill tzv.
Atlantickou chartu, která obsahovala válečné i poválečné cíle formující
se protihitlerovské koalice. Tu brzy rozšířil SSSR (napadený 22. 6. 1941),
na konci r. 1941 (7. prosince) byly napadeny USA (japonské přepadení
americké flotily v Pearl Harboru na Havajských ostrovech).
Roosevelt byl aktivním účastníkem tzv. velké trojky (s Churchillem a Stalinem),
jež se scházela během války (Teherán, Jalta). Vedle vítězství ve válce
se snažil prosadit návrhy na mírové uspořádání poválečného světa. Toho
se však již nedožil. Zemřel 12. dubna 1945, necelý měsíc před ukončením
války v Evropě.
|